Sjef?
- Jeg går ut og spiser middag. - Hva?
- Jeg skal spise middag. Interessert? - Ja, interessant at du skal spise.
Ok...
POLITIINSPEKTØR BURON
På lørdag kan jeg ikke. Jeg lovet foreldrene mine å stikke innom da.
De er døve, begge to. Stokk døve.
På papir. Om jeg vil si noe til dem, skriver jeg det ned.
Det er rene helvete, så lørdag går ikke, men søndag passer perfekt.
Fanken... Mandag kan vi glemme, da har jeg fullt opp.
Tirsdag burde gå. Vent litt. Det ringer på andre linja.
Ja, hva er det? Jeg er opptatt.
Nei, jeg sitter i et forhør.
Spør Champonin. Det er ikke min sak. Jeg kan dessverre ikke hjelpe deg.
Jeg kan ikke hjelpe deg.
Beklager, Michel. Tirsdag skal jeg til tannlegen.
Unnskyld...?
Hele dagen. Vent litt... Hva er det?
Beklager om jeg forstyrrer, men jeg er helt utsultet.
Når er vi ferdige? Rekker jeg å gå ut og spise etterpå?
Du kan ikke på onsdag?
Onsdag. Fanken! Kan du ikke utsette det? Oi, oi...
Og torsdag? Jeg skal sjekke.
Det blir nok vanskelig, men jeg skal sjekke. Nei.
Da får det bli... Det er ikke lett. Hva er det? Smaker den ikke?
Jo, men jeg ville ha en ordentlig middag. Noe mer mettende.
Torsdag går ikke, og jeg er opptatt hele neste uke, så da er det uaktuelt.
Søndag ville passet perfekt, men... Søndag hadde vært bra.
- Nå er det for sent, så glem det. - Foreslå fredag.
- Hva? - Du har nevnt alle dager unntatt fredag.
Og fredag?
Se det, ja! Perfekt!
Topp! Da sier vi det. Hvorfor tenkte vi ikke på det?
Fredag kl 15. Hils Nadine. Ha det!
- Du tyvlyttet. - Nei, men jeg sitter jo her, og hørte...
- Men det angår jo ikke meg. - Nei.
Vel, hvor var vi?
- Middag kan jeg vel bare glemme? - Ja, det blir nok en lang kveld.
Ikke sukk. Jeg er heller ikke her for fornøyelsens skyld. Vi fortsetter.
Bla, bla, bla... Jeg siterer:
"Det var da jeg så liket til Chevalet ligge der på asfalten.
Jeg lette gjennom lommene hans for å finne ID, så ringte jeg etter hjelp.
Så gikk jeg opp til meg selv igjen."
Det stemmer. Jeg har ikke noe å legge til.
Det er selve hendelsesforløpet som forundrer meg:
Først lommeboka, og så hjelp. Det er ikke logisk. Forklar.
Ikke logisk? Det er enkelt.
Jeg hadde aldri sett et lik før, så jeg agerte vel litt ulogisk.
Jeg burde ha ringt etter hjelp først, og så lett etter ID på ham, men...
Ja, ja. Greit.
"Jeg var nok sjokkert over...
...å se...
...et lik...
Komma. Så jeg agerte...
...derfor litt ulogisk."
Ja, nettopp.
Hvordan visste du at Chevalet var død? Du hadde jo aldri sett et lik før.
Jeg har sett mange levende, så jeg sammenliknet.
Ikke spøk, takk, så sparer vi tid. Hvordan visste du at Chevalet var død?
Han lå i en blodpøl, som når noen blir skutt i en krimroman.
Derfor trodde jeg ikke at han sov. Nei, han så ut som et lik.
Så du har sett et lik før?
Kun i bøker, ikke i virkeligheten.
"Kroppen lå...
...i en blodpøl.
Jeg hadde faktisk aldri sett...
...et lik før...
I virkeligheten.
Bare i bøker."
- Det høres dumt ut når du sier det sånn. - Nei, det syns jeg ikke.
Greit... Tilbake til vitnemålet til naboen din.
- Nei... Nå igjen?! - Ja, dette er en etterforskning.
Pokker... Unnskyld, men jeg har et viktig møte jeg helt hadde glemt.
Philippe!
Philippe?
Philippe!
Philippe?
- Philippe! - Vi kan fortsette i morgen.
Philippe?
Sjef?
Ta av hodetelefonene, har jeg sagt. Kom hit!
Det kan jeg ikke. Jeg er midt oppi noe, så derfor.
- Ok, men kom hit likevel. - Jeg må skrive ferdig dette brevet.
Jeg har holdt på i en time, så derfor. Jeg er ikke vant til dette.
Så jeg må konsentrere meg, og det er jeg ikke vant til, så derfor.
Jeg mister tråden av å snakke nå.
Jeg forstår, men kom hit likevel.
I så fall har jeg kastet bort en hel times jobb, sjef.
Det er viktig. Champonin ba meg, så derfor vil jeg avslutte det først.
Ellers hadde jeg kommet straks. Jeg kan komme når jeg er ferdig.
Ok. Hva er det som krever sånn konsentrasjon?
- Det er konfidensielt, så derfor. - Får jeg se? Det interesserer meg.
Greit.
Champonin ba meg ikke si noe til noen. Fordi det er konfidensielt, så derfor.
Slutt å si "så derfor" hele tiden! Det er irriterende.
Beklager, det er fordi kona mi sier det hele tiden.
- Hva har du gjort øyet ditt? - Jeg er født sånn, så derfor.
- Det gjør ikke vondt? - Hva er det for spørsmål?
Tuller du med meg? Det er jo en søknad til politiskolen.
Jeg tuller aldri.
Champonin sa jeg skulle gjøre det og ikke si noe, så derfor.
Jeg kan jo ikke betvile sjefens ordre. Jeg syntes også at det var rart.
Jeg er jo politimann alt, så hvorfor ba han meg gjøre det?
- Men det var jo en ordre. - Akkurat...
Om jeg ba deg skyte deg selv i munnen,
ville du gjøre det da, fordi jeg er sjefen din?
Det kommer an på...
Om jeg hadde en dødelig, smittsom sykdom...
- Da ville jeg nok... - Greit.
Jeg skjønner. Kan du holde øye med han der i 20 minutter?
- Jeg? - Ja, i 20 minutter?
Vi skal ikke ta det i morgen i stedet?
Vi tar ikke forhør på bestilling. Vi tar det nå i kveld, ok?
Hva skal jeg gjøre, sjef? Hva mener du med "holde øye med"?
Pass på at han ikke rører seg.
Passe på ham? Det kan jeg gjøre.
- Se på meg. Kan jeg stole på deg? - Absolutt.
Jeg skal passe på ham og konsentrere meg om det.
Det er en rasjonell ordre som du skal adlyde.
Ikke noe sånt som det idiotiske brevet.
Nå ser jeg forskjellen på en rasjonell ordre og ikke.
Du kan stole på meg.
Jeg går ingen steder. Jeg er uskyldig, så...
Vi fortsetter etterpå!
- Hei, gutten min! - Hei, pappa.
- Skal vi ta en matbit? - Nei, jeg spiste med en kompis.
- Men jeg tok med ei pølse til deg. - Snilt av deg.
Nå? Hva har du å fortelle?
Jeg ville ta livet av meg for en uke siden,
men feiget ut i siste øyeblikk.
I stedet for å hoppe ut vinduet, så jeg på tv.
Så nå er jeg ferdig med selvmord for en stund og vil leve.
Og du, pappa?
- Er alt bra med deg, pappa? - Det hangler og går.
Kult.
Har du jobbet her lenge?
Prøver du å få meg til å hjelpe deg å rømme?
- Nei, jeg stilte bare et spørsmål. - Jeg er ikke så dum som jeg ser ut.
Nei, jeg tror ikke du er dum.
Tvert imot. Jeg dømmer ikke folk ut fra deres handikap.
Nei, det er ofte de som ikke ser spesielt intelligente ut
som er mest intelligent.
Ja, det er jeg enig i.
Bra analyse. Hva var spørsmålet ditt?
Jeg spurte hvor lenge du har jobbet her. Ingen baktanker, ren konversasjon.
I et halvt år. Jeg tabbet meg ut på opptaksprøven.
Men en fyr fikset på resultatet mitt, så jeg fikk det godkjent likevel.
Bra for deg! Hvem var det som fikset på resultatet?
- Faren min, så derfor. - Faren din?
- Du sier ofte "så derfor". - Ikke nå.
- Jo, to ganger. - Nei, det vet jeg at jeg ikke gjorde.
Jeg skjønner nok hva du driver med. Du snakker med meg for å avlede meg.
Men du studerer denne vinkelhaken, eller tar jeg feil?
Den så jeg ikke engang. Hva skal jeg med et matteverktøy?
Lage diagram.
Den kan også brukes til å lage fine 80 graders vinkler, så derfor.
Men den kan også brukes til andre ting, som for eksempel...
- Eller tar jeg feil? - Nå forstår jeg ikke...
Unnskyld, men jeg forstår ikke.
Det ville jo vært praktisk. Bare tenk deg:
Dreper du meg, kan jeg ikke passe på deg lenger. Du kan gå, så derfor.
Er du gal? Jeg skal ikke drepe deg. Jeg er jo uskyldig!
Hvordan kan en vinkelhake få deg til å tro sånt?
En politimann må alltid vurdere alle muligheter, så derfor.
Vi er som en skanner. Vi leser hele tiden av omgivelsene.
En slik vinkelhake får meg til å forestille meg alle mulige scenarier.
Det samme når jeg ser... ikke vet jeg...
...en varm kaffekanne: "Pass opp! Han kan tømme det i øyet på deg!"
En tykk mappe...
Jeg skjønner det der med skanneren, men det rimer ikke.
Jeg er uskyldig, så hvorfor rømme eller drepe deg?
Er du redd for å sette fingeravtrykk?
Det fins en god måte å unngå det på. Skal jeg forklare?
- Nei! - Jeg forklarer likevel.
En fange fortalte det. Det er utrolig enkelt.
Man varmer opp alle fingertuppene med en tenner i noen minutter.
Slik at man svir huden litt, uten å bli brent.
Jeg er ikke interessert. Det er jo fryktelig!
Det gjør ikke vondt. Jeg har prøvd. Huden blir bare mykere.
Da forsvinner mønsteret som danner fingeravtrykket ditt, så derfor.
Med fare for å gjenta meg selv: Jeg begår ingen forbrytelser.
Så det der interesserer meg ikke.
Slapp av. Slapp helt av.
Jeg anklager deg ikke. Jeg konverserer bare, så derfor.
- Vil du se politiskiltet mitt? - Ja, gjerne.
Jeg er så stolt av det! Nå som vi er blitt kjent, kan jeg jo vise deg det.
Ja, veldig gjerne.
Bli sittende. Jeg tar med meg denne. Man vet aldri...
Men hvor pokker har jeg lagt det?
Politiskiltet...
Nei, her er det ikke.
Jeg er så glad i det at jeg alltid gjemmer det veldig godt, så derfor.
- Nei, ikke her. - Si meg...
Fanken!
Du kan vel si til sjefen din at jeg ikke drepte deg da jeg hadde sjansen?
Jeg vet jeg byttet plass sist. Her har vi det!
Jeg er så jævla stolt av det! Her skal du se...
Gikk det bra?
Hallo?
Monsieur?
Hvordan går det?
Det gikk ikke så bra... Monsieur?
Hei. Fanken...
Pokker også...
Fanken...
- Inspektør, får jeg vise deg noe? - Hva da?
Tourcher-saken, den parterte mureren.
Nei, jeg har fullt opp med en annen sak.
Du trenger bare se på et foto.
Jeg vil høre din mening.
- Spør heller Champonin. Hvorfor meg? - Han er ikke like klarsynt.
Det er sant.
- Greit, vis meg det, fort. - Takk.
Det er et foto på en vegg. Ja, et fint foto på en fin vegg.
- En velbygd vegg og et fint foto. - Og hva tror du dette er?
Ja, du har rett... Det ligger en liten ting foran veggen.
Jeg vet ikke...
Det er en tå.
- En liten pikk, ville jeg ha sagt. - Det er en tå. Vi har analysert den.
- Hvorfor spør du meg da? - La meg få forklare!
Veggen ble bygd dagen før drapet, 20 km fra funnstedet.
- Og så? - Tuller du?
- Nei. Hva sier det meg? - Det er da åpenbart!
Nei, du viser et foto av en vegg med en tå som likner på en pikk.
Slutt å mase!
Dumme ku!
Det kommer til å bli en lang natt. Det blir en lang natt, Fuguain.
Jeg sliter med å få sove, problemet ligger her.
Da kan vi vel ta forhøret i morgen i stedet?
Det er sent, du er trett og ikke på topp og vi kommer neppe noen vei.
Ingen venter meg hjemme.
Så jeg kan like godt sitte her som foran radioen.
Kan jeg gå på toalettet?
For en dust! Fy pokker...
For et jævla mareritt! Den der idioten med øyet sitt...
Inspektør, vil du ha en østers?
En østers å spise?
Ja, en østers. Jeg bestilte et dusin, men fikk 13 stykker.
Jeg vil ikke kaste noe så godt.
Nei, det er for galt. Takk, Franchet.
Vi tenkte å se på "King Kong". Er du interessert?
Nei, jeg liker ikke kinesisk film. Jobben venter.
Ok, jeg skal ikke insistere...
- Takk! - Ha det!
Jeg er klar.
Da fortsetter vi der vi sluttet. Hvor var vi?
Du ville gjennomgå naboens vitnemål én gang til og jeg sa: "Nå igjen?!"
Det stemmer. Ifølge naboen din, mademoiselle Lustrée...
- Lustrain. Carine Lustrain. - Ja, beklager.
Hun så deg komme hjem og gå ut igjen
sju ganger mellom kl 12 og 17.
Hvordan kunne hun se det? Forklar.
Hun overvåker oppgangen døgnet rundt. Hun er litt sprø.
Hun åpner døra ved den minste lyd: Når hun hører heisen eller noe i trappa.
For den minste ting... Unnskyld, men det ryker av deg. Er det normalt?
Ja da, jeg har et hull der. Konsentrer deg nå. Hva sa du?
- Et hull? Jeg forstår ikke... - Jeg har hull i brystet.
- Så ekkelt! - Nei, det merkes knapt. Nå vel...
Fortsett! Du gikk ut sju ganger.
Det er fryktelig mye renn, da! Forklar, for jeg prøver å forstå.
-Ja, jeg har ikke noe å skjule.
Første gangen var ved midnatt. Kona fikk panikk av en kakerlakk på kjøkkenet
- Så hun ba meg kjøpe insektspray. - Hvor stor var den?
- Aner ikke. - Med tanke på reaksjonen til kona di:
Liten, middels eller stor?
Jeg vet ikke... Liten. Hun sa bare: "Drep kakerlakken i vasken, elskling!"
Er det viktig hvor stor kakerlakken var?
Jeg avgjør hva som er viktig for etterforskningen, greit?
- Så du gikk og kjøpte insektspray? - Ja.
Første gangen var jeg litt stresset, så jeg glemte lommeboka.
Sånt skjer.
God kveld.
Jeg oppdaget det da jeg kom ned.
Så jeg gikk opp igjen.
Det var første gangen, ikke sant, Fuguain?
Fuguain?
- Så det var første runden? - Ja.
Jeg gikk ut, men rett inn igjen.
- Jeg foretrekker "ut og inn". - Hvorfor det?
Naboen så meg gå ut og inn sju ganger.
Så vi forholder oss til det, ellers mister vi helt tråden.
Nei, jeg foretrekker "runder". Vi fortsetter!
Jeg hentet lommeboka og gikk rett ut igjen.
- Hva gjorde kona di imens? - Hun så på tv mens hun ventet.
I butikken fikk jeg lyst på chips, så jeg kjøpte en pose.
De hadde ikke kakerlakkspray, så det ble myggspray.
Til ca 10 euro.
Ja vel. Gikk du rett hjem etterpå, eller spaserte du en tur i gata?
Jeg gikk hjem. Jeg reker ikke rundt på gata når jeg skal drepe en kakerlakk.
Fortsett!
Jeg går nå. Jeg er ferdig.
- Jeg har knapt begynt... Ses i morgen! - Nei, jeg er med barn, så derfor.
Med barn?!
Jeg var til legeundersøkelse og alt ser helt normalt ut.
Dæven. Det har han ikke sagt noe om, den jævelen!
Vi skulle holde det hemmelig, men jeg vil bare fortelle det til alle!
- Hvor er han? Får jeg gi ham en kos? - Ja visst...
Hvor er han?
- Å, kollegaen din med bare ett...? - Ja, Philippe.
- Han er mannen min, så derfor. - Ja vel? Han passet på meg.
Det gikk fint, alt var bare bra. Vi pratet sammen og han var så ålreit.
- Gratulerer med barnet! - Drit i det! Hvor er han?
Jo, han krøket seg plutselig sammen.
Han fikk så vondt i magen.
- Det var nok sushien vi hadde til lunsj. - Ja, akkurat. Han sa:
- "Det er nok sushien." - Det er min feil.
- Sushien her har aldri vært dårlig. - Jeg lagde egen sushi, så derfor.
- Å, faen! - Etter oppskrift fra nettet.
- Og? - Han gikk, veldig hastig.
Jeg rakk ikke spørre hvor han skulle, så jeg vet ikke hvor han er...
Han gikk vel hjem, så derfor. Da går jeg, så derfor. Takk!
Er jeg helt fjern, eller sier alle "så derfor" hele tiden?
- Nei, jeg merket det også. - Hvor har de fått det fra?
- Det er vel bare en uttrykksmåte... - Tror du? Det er irriterende.
Det betyr jo egentlig ikke noe. "Så derfor..."
Du gikk altså hjem fra butikken?
Ja, jeg gikk rett hjem.
Kona sov, men programmet var bra, så jeg så på det og spiste chips.
- Sovner hun ofte foran tv-en? - Ja, nesten hver eneste kveld.
Jeg pleier å legge henne, men jeg ville spise chips.
Og programmet var interessant.
Se hva du har gjort! Fornøyd nå?
Pissprat! Det er ikke min feil at du snublet!
Jo, jeg skulle vise skiltet mitt, så derfor.
Jeg driter vel i skiltet ditt!
Hadde jeg vært alene, hadde jeg ikke vist det.
Det var din feil! Det skal du få betale for!
- Jeg har ikke tenkt å betale for noe! - Hva snakker du om?
Det var tv-en som snakket til meg. Merkelig.
Neste gang ringer jeg en reparatør.
Bare sov, du, kjære.
Så sprayet jeg hele kjøkkenet.
Jeg sprayet ekstra mye, siden det bare var myggspray.
Smart tenkt. Og hva var klokka da?
Det vet jeg ikke. En time etter chipskjøpet, kanskje. Jeg vet ikke...
- Og så? - Dysa funket plutselig ikke lenger.
- Hva mener du? - Dysa på sprayboksen hengte seg opp.
- Så den sprayet uten stopp. - Skjønner.
Jeg åpnet vinduet for å lufte ut litt i rommet.
Så dultet jeg borti ei blomsterpotte som sto i vinduskarmen.
Den falt ned fem etasjer og knustes.
For en banal historie!
- Hvorfor sier du det? - Du forteller masse kjedelige greier:
Blomsterpotte, tv, kakerlakk, kona di som sover...
Insektspray, chips...
Det er jo sannheten. Jeg veltet ei blomsterpotte.
Skal jeg si det var et kjøleskap for å gjøre det mer dramatisk?
Nei da.
Jeg må tilstå at jeg aldri har vært med på kjedeligere forhør.
- Men fortsett likevel. - Det var ikke pent sagt!
- Jeg sier jo bare som sant er. - Ja visst. Ikke bli sint nå, Fuguain.
- Jeg er ikke sint. - Jo, men det er jo livet ditt.
Ikke ha skyldfølelse for det. Nå fortsetter vi.
Så gikk jeg ut igjen for å feie opp den knuste blomsterpotta.
- Med feiekost og brett? - Ja da, banale gjøremål. Beklager.
- Men det fins ingen annen måte. - Der tar du feil.
Det fins små ministøvsugere nå. Nå vel...
Fortsett. Det er greit.
- Hvor lenge må jeg sitte i skapet? - Hva så? Du er jo død.
- Det interesserer meg faktisk litt. - Det er helt uinteressant.
Det blir altså to runder.
Nei, tre.
Ja, du har rett. Det var feil av meg.
Jeg er trett, så derfor.
Da mister jeg konsentrasjonen. Kjedelig forklaring, og så er jeg trett.
Så derfor. Jeg trenger en oppkvikker. På tide med litt kaffe.
- Du sa "så derfor" tre ganger. - Jeg hørte det. Kaffe? Nei?
- Kan jeg få strekke litt på beina? - Ja visst.
Guy, kan du komme opp med litt kaffe?
Jeg sitter i et forhør.
Ja, jeg vet det.
Nei, Philippe er ikke her, han er syk.
Skikkelig magesjau.
Etter åtte er det Muriel.
Du kan ikke komme opp med litt kaffe?
Greit, glem det.
Blir det to runder?
- Nei, tre, sa jeg jo. - Tre av sju.
Glemte du kosten og feiebrettet ute?
Nei da.
- Jeg gikk opp og bar kona mi i seng. - Hva var klokka da?
Det husker jeg ikke. Halvannen time etter at jeg kjøpte insektsprayen.
Jeg vet ikke.
Fortsett.
Da jeg hadde lagt kona, gikk jeg ut igjen for å trekke pusten.
Trekke pusten?
Jeg ble svimmel av insektsprayen og gikk ut en tur
for å få luftforandring.
Du kan ikke si du ville ha luftforandring midt i byen.
Det gjør du når du drar til fjells eller ut til kysten, ikke her.
Kunne ikke det midt på natta uten kona, så jeg gikk ut for å få luftforandring.
Nei, sa jeg jo! Du fikk i deg spray og gikk ut for å trekke pusten.
Det var jo det jeg sa først, at jeg gikk ut for å trekke pusten.
Det er noe mer som ikke stemmer. Du pleier jo ikke rusle rundt på gata.
- Men det var jo nettopp det du gjorde! - Nei, jeg gikk ut og trakk pusten.
Var det da du fant Chevalets kropp i en blodpøl?
Nei, ikke ennå.
Det var veldig rolig i gata. Jeg hørte fjerne lyder.
Fest i en leilighet.
Det kom damp ut av munnen fordi det var kjølig. Jeg lot som jeg røkte.
- Hvorfor det? - Fordi det er kult når det er kaldt.
- Gjør ikke du det? - Jeg gjorde det da jeg var to-tre år.
- Jeg gjør det ennå, uten å skjemmes. - Det er da ikke noe å skjemmes for?
Unnskyld, du har ikke en røyk, vel?
En røyk?
- Du er kona til han enøyde purken. - Kjenner du Philippe?
- Mannen min. Hvordan visste du det? - Fordi... Jeg kjenner ham ikke.
Jeg kjenner ham, men ikke ennå. Glem det. Du kan ikke forstå.
- Jo, fortell. - Vi kommer til å treffes i framtiden.
Vel, ikke akkurat i framtiden, men... Hvordan skal jeg si det?
- Dere kommer til å ses i framtiden. - Jo, men ikke akkurat i framtiden...
Nå er vi i fortiden, i hukommelsen min.
Og situasjonen er litt ubehagelig...
Å? Hvorfor det?
I hvilken ubehagelig situasjon
kommer du til å treffe mannen min?
Hvordan skal jeg si det... Jeg er anklaget for drap, men ikke ennå.
Jeg blir det om tre dager. Jeg kommer til å treffe mannen din i forhøret.
Overse ham! Jeg jobber også der, så derfor.
Ja, vi kommer til å ses.
- Hvem har du drept? - Ingen. Jeg fant en død fyr på gata.
På vei hjem i kveld kommer jeg til å finne en fyr i en blodpøl.
Jeg tilkaller hjelp.
Så jeg blir hovedmistenkt, sånn er det.
- Ikke ring, så blir du ikke mistenkt. - Ja, det var en god idé.
- Men det har alt skjedd, så for sent. - Nå skjønner jeg ikke...
Først sier du at det er i framtiden og så i fortiden...
Fuguain!
- Du var helt borte. - Ja, totalt. Jeg beklager.
- Du sa at du lot som du røkte på gata. - Ja, akkurat. Jeg lot som jeg røkte.
Gata lå øde, så jeg gikk opp, for jeg frøs puppene av meg.
Du syns nok jeg er pirkete,
men pupper er bryster som kvinner har.
Du mener at du frøs ballene av deg.
Nei, jeg frøs virkelig på brystet.
Bringa, overkroppen. Det var det jeg mente.
- Jeg frøs ikke på testiklene. - Greit.
- Fire runder, stemmer det? - Ja, fire.
"Etter at...
...jeg lot som jeg røkte alene på gata...
...gikk jeg hjem igjen.
Jeg gikk hjem igjen.
Fordi jeg frøs på brystet.
Frøs på brystet."
Fuguain...
Artig. Her jeg sitter og ser på deg,
begynner jeg å tro du bare er en tosk.
- En tosk på feil sted til feil tid. - Er det sant?
Jeg kan ikke se for meg at du dreper noen med et strykejern.
For det er brutalt.
Takk, inspektør. Endelig noen vennlige ord. Jeg blir rent rørt.
Forsiktig! Det er bare en følelse, det betyr ikke noe.
Men du sier likevel at jeg kanskje er uskyldig.
Alt kan endre seg raskt, vet du.
Hvor er tenneren min hen?
Den lå jo her. Du har ikke sett tenneren min?
Her er den! Den hadde falt ned. Jeg så den ligge ved føttene dine.
Er det den som stinker sånn?
Tenneren min stinker.
Ja, den stinker. Den stinker virkelig!
- Den lukter svidd flesk. - Svidd?
- Lukt. Eller er det jeg som er sprø? - Nei, den lukter som tennere gjør.
La meg.
Nei, jeg sitter fremdeles i forhør.
Ikke bekymre deg.
Nei, da. Han gikk vel til legen. Han hadde vondt i magen. Ikke skrik.
Nei, jeg ringer deg senere. Du, jeg ringer deg opp igjen.
Hva skjer om jeg besvimer av sult?
Tror du at du er så sulten?
Det er ikke noe jeg tror. Jeg har jo sagt at jeg er skrubbsulten.
Det er vakkert med en by som sover.
Jeg valgte dette yrket for å kunne leve om natta.
Herregud...
Lysene, roen... Det er poetisk.
Jeg klarer ikke å se det poetiske nå, for jeg har magekramper.
Så jeg vil gjerne avslutte forhøret nå, om det er greit?
Jeg skal fortelle noe jeg har opplevd.
Vi tok en helikoptertur, som turister flest, men helikopteret styrtet.
Piloten og vennen min døde, og jeg var alene på en øde øy.
- Helt alene. - Du hadde ikke hull i en lunge da.
Nei, men hvordan vet du det?
Du har jo naken overkropp, men ikke noe hull.
- Hold an... Ser du hva jeg forteller? - Ja, helt tydelig også.
Jeg ser ikke noe når du forteller.
Jeg ser at du har blå skjorte og ser trett ut, og jeg ser stranda.
Utrolig! Ja, det stemmer.
Jeg er trett fordi jeg ikke har spist på tre døgn. I tre døgn har jeg lett.
Vet du hvordan det er å gå uten mat i tre døgn?
Hva skjedde så?
Så ble jeg reddet, fikk mat og dro hjem, og det var det.
- Ja vel. - Du er ikke alene om å være sulten.
Andre har vært mer sultne, under verre forhold.
Ok, takk for det. Jeg var med på noe liknende da jeg var liten.
- Ikke like ekstremt, vel? - Jo, kanskje til og med verre.
Det var da jeg var liten.
Fortsett. Du har ett minutt på deg.
Jeg var sju år og var på ferie hos onkelen min sørpå.
Han hadde en hund jeg var veldig glad i.
Den sto alltid i bånd ved hundehuset.
Så jeg ville slippe den fri.
Jeg tok av halsbåndet og den stakk.
I stedet for å løpe etter den, fikk jeg lyst til å prøve hundehalsbåndet.
Jeg ser ingenting når du forteller. Hvordan så du ut?
Som unger flest.
Onkel ble rasende og tvang meg til å sitte i hundehuset i en uke.
Etter to dager hadde jeg tømt matskåla.
Så ble jeg så sulten at jeg spiste jord, så jeg vet hva sult er.
Nå dikter du.
Du også. En øde øy er lite troverdig.
Du har rett, jeg køddet litt med deg. Det beklager jeg.
La meg gjøre det godt igjen.
- Så bra! - Jeg er ikke noe monster, Fuguain.
- Du var jo sulten. - Kan jeg åpne den?
Ja, den er din.
- Ja? - Kan jeg hente bøtta mi?
- Bøtta di? - Jeg satte den igjen i går etter jobb.
Jeg setter den i skapet, så ingen tar den. Får jeg?
Det er fort gjort.
Du forstyrrer ikke. Vi har tatt en liten pause.
Daniel, har du noen gang i livet vært virkelig skrubbsulten?
Sulten?
Ja, skrubbsulten.
Jeg har vært sulten mange ganger.
Ja, men har du noen gang vært ekstremt sulten, og ikke kunnet...?
Jeg vet ikke. Rart spørsmål.
Vi forteller sulthistorier, men om du ikke husker noe, så...
Nei, det gjør jeg ikke.
Men jeg skal tenke på det til neste gang.
Greit... Lykke til.
Han har alzheimer. Jeg tester ham for å se hvor framskredet den er.
Hvorfor er du så blek?
Jeg ble plutselig varm, men det går bra nå.
Da fortsetter vi. Kaffe gjorde susen. Vi var kommet til fjerde runden.
- Jeg skar meg nok på østersen. - Det er ikke sånn man spiser dem.
Jeg er ikke vant til å spise skjell.
Greit... Hvor var vi?
Da jeg kom tilbake, sto døra åpen.
Spennende, Fuguain! Rene thrilleren...
- La meg gjette: innbrudd? - Det trodde jeg også først.
Men da jeg så at senga var tom, forsto jeg det straks.
Kona mi går i søvne. Hun gikk ut mens jeg lot som jeg røkte.
Det skjer iblant.
Jeg er bekymret for mannen min.
Slutt å komme hit! Det er ikke bra at vi møtes i hukommelsen min sånn.
- Fortell! Jeg venter barn med ham! - Du får snart se hva som skjer.
Jeg fulgte henne hjem, la henne forsiktig og slukket lyset.
Det er fem runder. Vi nærmer oss.
Kona di som går i søvne, er det beste med hele fortellingen.
- Fortsett. Sjette runden. - Den er uinteressant: jeg flyttet bilen.
Den sto feilparkert, så jeg gikk ned og flyttet den.
Ja, det var uinteressant. Det var nummer seks, vi nærmer oss slutten.
Sjuende runden, den som interesserer oss.
Jeg er lutter øre, Fuguain.
Jeg tok på meg pyjamasen og drakk litt melk.
Så pusset jeg tennene.
Og så la jeg meg.
Syns du ikke tannkrem smaker vondt når du har drukket melk?
- Ikke i det hele tatt. - Fortsett.
Det var varmt og ubehagelig, så jeg lå bare og vred på meg.
Det var jo så kaldt nettopp at det kom frostrøyk ut av munnen din.
- Og nå var det varmt? - Jeg satte på varmen, så derfor.
Dumme spørsmål, kanskje. Jeg sjekker at forklaringen holder vann.
Gjør den det?
Ja.
Da hørtes et skrik, som om noen ble overfalt.
Ja, jeg hørte det.
Hørte du det? Du kan ikke se når jeg forteller, men du hører?
Jeg er i hukommelsen din nå, Fuguain. Jeg ser og hører deg.
- Ser du om jeg gjør dette? - Ja visst. Ikke vær frekk nå.
- Greit. - Fortsett, Fuguain.
- Jeg hørte et skrik til, mer voldsomt. - Og så?
Jeg ville se hva som foregikk, men bevæpnet meg.
- Med strykejernet? - Det var det eneste jeg fant.
- Jeg tok på meg en jakke og gikk ut. - Med strykejernet?
Du går altså ut av huset
og finner liket av Chevalet i en blodpøl utenfor der du bor.
Midt i gata?
- Ja. - Ja vel. Fortsett.
Som jeg sa tidligere,
så jeg først i lommene hans for å finne legitimasjon.
- Vær så god. - Jeg stakk hånda ned i lommen.
Jeg fant lommeboka hans, åpnet den og fant ID-kort og alt.
- Og så ringte du etter hjelp? - Ja.
- Gjør det. - På ordentlig?
Ja, i hukommelsen din, altså. Vær så god.
- Det ringer. - Hva var klokka da?
Det vet jeg ikke... Hallo? Takk for at du svarte så raskt.
Jeg ringer fordi jeg har funnet et lik utenfor huset mitt.
Ja, fullt av blod.
Jeg har aldri sett et lik før, men her er det nok ingen tvil.
Nei. Nei, nei, jeg er uskyldig.
Men jeg har den dødes ID-kort. Jeg kan gi deg navnet hans.
Ja vel.
- Det var en annen som svarte. - Du ga dem ikke adressen.
Nei, han la på, men før det ga jeg dem adressen.
- Ja vel, og så gikk du opp igjen? - Ja.
Jeg tenkte: "Venter jeg ved liket, eller går opp?" Jeg var trett, og gikk opp.
Du ringte etter hjelp og forlot åstedet for å gå og legge deg?
Ja, jeg var trett og han var jo død.
Kona mi kunne gå i søvne igjen. Og jeg frøs, så jeg gikk opp.
Du var så trett at du glemte strykejernet.
Ja, det var ikke særlig lurt...
Det er ikke noe en pleier å ha med seg, så det er ikke så rart jeg glemte det.
Jeg hører hva du sier, men det er klart
et strykejern ved et lik med knust hode kompliserer det hele en del.
Ja, det gjør det.
Jeg gikkk opp igjen og la meg ved siden av kona mi, som fremdeles sov.
Så hørte jeg at ambulansen kom.
Så husker jeg ikke noe mer. Jeg må ha sovnet, tror jeg.
Er du der? Snakker jeg med meg selv?
Inspektør?
Har du gått? Snakker jeg med meg selv?
Inspektør?
- Jeg er her. - Beklager.
- Jeg er trett, så derfor. - Det går framover!
Kan jeg gå hjem nå?
Nei.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg har ombestemt meg.
- Angående hva da? - Forklaringen din er bra bundet sammen.
For godt bundet sammen, sier politi- instinktet meg. Jeg er ikke overbevist.
"For godt bundet sammen"? Tuller du?
Nå er det du som bruker feil uttrykk. Det er kjøtt man binder sammen.
- Du forblir hovedmistenkt. Gjenta det. - Seriøst? Fra begynnelsen?
- Ja. - På grunn av strykejernet?
Strykejernet og andre detaljer.
Ja?
Champonin!
Det er ikke ofte en ser deg her...
Jeg har noe til deg, så derfor.
Obduksjonsrapporten.
Jeg gikk gjennom alt. Det tok to timer og tre kvarter.
Den er forbløffende. Du vil like den.
- Er det mureren som ble partert? - Nei, Chevalets død.
Det er jo min sak. Hvorfor leser du min obduksjonsrapport?
Fordi jeg liker sånt.
Jeg fant den, var nysgjerrig og klarte ikke å la være.
Hør her: Jeg skal spare deg for tid.
Rettslegen er helt sikker: Chevalet ble ikke myrdet.
Han fikk en voldsom indre blødning. Blodet på bakken kastet han opp.
Kraniebruddet pådro han seg i fallet.
Der hører du! Takk!
Ta det rolig nå, Fuguain. Hva slags blødning da?
En indre blødning.
Chevalet går der på gata og plutselig eksploderer han innvendig.
Alt sprekker! Bukspyttkjertelen, tarmene, leveren...
Alt eksploderer! Trykket gjør at alt stiger oppover.
Chevalet spyr opp tre liter blod i én sprut. Rene geysiren!
- Forferdelig! - Ja, han spyr ut alt på gata.
Der han selv går, så han glir i sin egen blodpøl.
Pang! Han faller bakover og slår hull på kraniet.
- Han dør plutselig, finito. - Ja, akkurat.
Det var det verste... Tuller du med meg?!
- Nei, alt står i rapporten. - Da kan jeg vel gå?
Du burde gå hjem og sove. Det kan du trenge.
Nå?
- Nå kan jeg vel gå? - Ja, men...
- Hvordan kan noen eksplodere innvendig? - Hvordan er kjøttet bundet sammen nå?
Jeg stolte på politiinstinktet mitt. Beklager.
Se her!
- Hva er det for noe? - Det lå her på golvet.
- Hva er det for noe? - Et øye.
- Et øye? - Ja, det er nok Philippes øye.
- Min Philippes? - Ja, det har akkurat samme farge.
Jeg er nesten sikker på at det er hans øye. Samme fraværende blikket.
- Hva er det? - Hva sier du nå, Fuguain?
Jeg kan forklare alt...
- Kom! - Jeg er altså uskyldig?
Hva så?! Kom!
Vi gjør suksess!
Vi innleder scenen og sier replikkene våre.
Og da ser jeg at han faktisk spiser opp pølsa.
- Så ekkelt! - Det er stille mens han tygger ferdig.
Æsj!
Jeg foretrekker å spise på ordentlig for å komme godt inn i rollen.
Ja, og vi har alle merket
at det bare er når du spiser at du spiller bra.
Du burde spise pølse i alle skuespillene.
Hvordan ville du selv gjøre det? Mimer du at du spiser?
Ja, folk er for langt unna til å se det.
De på første rad kan se det.
- Nei, publikum sitter for langt unna. - Jeg har utviklet en teknikk.
Jeg tar en stor jafs, og så spytter jeg den diskré ut
og kaster den på golvet. Da tror folk at jeg spiser.
- Det tar like lang tid som å spise. - Nei.
Da kan du si replikken din med tom munn, og da sparer du tid.
Du bruker ikke tid på å tygge og mister rytmen.
- Kom jeg ut av rytmen? - Jeg mistet konsentrasjonen litt.
Og så risikerer man jo å rape.
Ja, om man spiser mens man spiller, får man jo oppstøt.
Og ingen skuespiller vil vel rape på scenen?
Dæven. Bruno Lazare likte halve stykket. Han har nettopp anmeldt det.
- Han fra Figarock? Bra! Han er brutal. - Han liker aldri noe.
Håper det er den halvparten jeg er med i...
Hva skriver han?
Bare at halve stykket er strålende og andre halvparten tregt.
For en idiot! Alt er tregt og strålende. Det er det som er bra.
Hvordan deler han det opp? Hva mener han er midten?
Ro dere ned. At Figarock skriver om oss, er kjempebra reklame.
- Folk kommer til å huske "strålende". - Strålende! Det skåler vi for!
- Skål! - Skål for Figarock!
- Skål for Lazare! - Skål!
Jeg ville bare si at det var en glede å få være med i kveld.
Selv om jeg var sulten gjennom hele forestilingen, noe som ikke var lett...
Jeg visste ikke at jeg opptrådte.
Så når jeg nå tenker tilbake på det,
innser jeg at dette kommer til å bli et uforglemmelig minne.
Så takk skal dere ha, for...
Takk.
- Ha det! - Ha det!
Ha det!
Ha det.
Ha det!
- Jeg vet ikke hva jeg skal si... - Ikke si noen ting.
Jo... Ha det.
- Og takk. Det var topp. - Nei, Fuguain, dessverre ikke.
Ikke takk meg, for forhøret fortsetter i morgen tidlig. Sov godt i cellen!
- Før ham bort! - Hva snakker du om?!
Men teaterstykkene, da?
Og alle skuespillerne?
Hvil deg nå, Fuguain!
Tekster: P. S. Mannes